EVROPSKA POVELJA O LOKALNOJ SAMOUPRAVI

OBRAZLOZENJE EVROPSKE POVELJE 0 LOKALNOJ SAMOUPRAVI 

Konvencija je otvorena za potpisivanje 15. oktobra 1985. godine 

Strasbourg 1986.

I  Odbor vladinih eksperata uz nadzor Upravnog odbora regionalnih i opisinskih poslova, a na osnovu prijedloga Stalne konferencije lokalnih i regionalnih vlasti Evrope, podnio je Evropsku Povelju o lokalnoj sarnoupravi Savjetu Evrope. Drzave clanice Savjeta Evrope su se usaglasile da je otvore za potpisivanje 15. oktobtra 1985. godine. 

II     Ova publikacija sadrzi tekst objasnjenja koji je sacinjen na osnovu rasprave odbora i koji je podnesen Odboru ministara Savjeta Evrope. Ovaj tekst nije instrument koji autoritativno tumaci tekst Povelje ali moze pomoci boljem rzumijevanju njenih odredaba. 

III    Publikacija sadrzi i tekst Evropske Povelje o lokalnoj samoupravi. 

OBRAZL0ZENJE EVROPSKE POVELJE 0 LOKALNOJ SAMOPURAVI 

A.	Porijeklo Povelje 

Evropska Povelja o lokalnoj samoupravi je rezultat niza inicijativa i dugogodignjeg promisljanja Savjeta Evrope. 

Zatita i jacanje lokalne autonomije u Evropi, na osnovu utvrdjenih principa u dokumentu koji priznaju sve demokratske drzave u Evropi, je dugorocna ambicija u domenu lokalne samouprave. Sta vise, prihvaceno je da je u pocetnom stadiju cilj takvog teksta da omoguci pristup onima cije su akcije prvenstveno usmjerene odbrani lokalne autonomije, odnosno lokalne viasti. 

Savjet Evrope, kao cuvar ljudskih prava i branitelj principa demokratske vlasti, je bio pogodna sredina za izradu i prihvacanje takvog instrumenta; tim prije sto je, jos 1957. godine, pokazao koliko cijeni vaznost lokalnih vlasti, jer je za njih osnovao predstavnicko tijelo na nivou Evrope koje je od tada postalo stalna   Konferencija lokalnih I regionalnih vlasti (CLRAE).
 
Upravo je CLRAE svojom Rezoiucijom broj 64 (1968. godina) predlozila Deklaraciju o principima lokalne samouprave i pozvala Odbor ministara Savjeta Evrope da je usvoji. Ovu inicijativu je podrzala Savjetodavna skupstina, koja je u svojoj Preporuci broj 6/5 iz 1970. godine podnijela Odboru ministara tekst koji je uradjen na osnovu teksta CLRAE i koji su zajednicki izradila dva tijela. Predlozena Deklaracija je medjutim bila isuvise opsteg i sveobuhvatnog karaktera za bilo kakvu konkretnu akciju koja bi se mogla na osnovu nje poduzeti. 

Nova inicijativa CLRAE iz 1981. godine se zasnivala na fleksibilnijem pristupu. Smatralo se da takva neobavezujuca deklaracija o principima nije u srazrnjeri sa vaznoscu lokalne samouprave niti prirodi prijetnji kojima je ona izlozena. Zapravo, za preuzimanje obaveza mora se konsultovati vlade.
 
Trebalo je izgraditi takvu neophodnu fleksibilnost, koja vodi racuna o razlikama izmedu nacionalnih ustavnih aranzmana i administrativnih tradicija, ne "razvodnjavajuci" zahtjeve novih instrumenata, nego dopustajuci izvjestan stepen izbora u pogledu odredbi kojima bi se smatrali vezanim. 

Kao logican rezultat ovog pristupa, Odboru ministara u CLRAE Rezoluciji 126 (1981. godina) podnesen je nacrt Evropske Povelje o lokalnoj samoupravi sa zahtjevom da se ona usvoji u statusu Evropske Konvencije. 

Odbor minsitara odlucio je da dostavi prijedlog CLRAE-a Upravnom odboru za regionalne i opctinske poslove (CDRM), s namjerom da se o njemu raspravlja na 5. Konferenciji Evropskih ministara za lokalnu samoupravu (Lugano, 5.-7. oktobar 1982. godine). U zakljuccima, ministri prisutni u Luganu: 

-	smatraju da nacrti Povelje predstavlja vazan korak na definisanju principa lokalne autonomije, uz rezervu nekih ministara o potrebi da Povelja ima formu obavezujuce Konvencije I o nekim aspektima sadrzaja Povelje;

-	traze od Odbora ministara Savjeta Evrope da daju instrukcije Upravnom odboru za regionalne i opcinske poslove (CDRM), da kroz kontakte sa Konferencijom lokalne i regionalne vlasti Evrope, sacini neophodne izmjene u nacrtu Evropske Povelje o lokalnoj I samoupravnoj vlasti u skladu sa primjedbama koje su date tokom konferencije, a koje se odnose na formu i sadrzaj, kako bi mogle biti njima podnesene na odobrenje na slijedecoj konferenciji. 

Odbor ministara je dao takve upute CDRM-u, koji je potom izvrsio reviziju nacrta Povelje. Predstavnici CLRAE su ucestvovali u diskusiji o primjeni zakljucaka Konferencije u Luganu. 

Tekst nacrta Povelje, kako ga je revidirao CDRM, je najzad podnesen na 6. Evropskoj Konferenciji ministara zaduzenih za lokalnu upravu koja je odrzana u Rimu od 6.-8. novembra 1984. godine. Nakon razmatranja teksta ministri su izrazili njihovu jednodusnu saglasnost sa principima i sadrzinom Povelje. U vezi sa zakonskom formom, Povelje, vecina ministara se opredjelila u korist Konvencije. 

U svjetlu misljenja Savjetodavne Skupsine i Rimske ministarske Konferencije, Odbor rninistara je usvojio Evropsku Povelju o lokalnoj samoupravi u formi konvencije u junu 1985. godine. 

Priznaju6i cinjenicu da je inicijativa za Povelju potekla od stalne Konferencije lokalnih i regionalnih vlasti Evrope, odluceno je da Konvencija bude otvorena za potpisivanje 15. oktobra 1985, godine prilikom 20. Plenarn sjednice CLRAE-a.. 

B.	Opste napomene
 
Namjera Evropske Povelje o lokalnoj samoupravi je da umanji nedostatak zajednickih evropskih standarda za odredjivanje i ocuvanje prava lokalnih vlasti koje su najblize gradjanima i da im da mogucnost da efektivno ucestvuju u odlucivanjima koja se odnose na njihovo svakodnevno okruzenje. 

Povelja opredjeljuje strane da primjenjuju osnovna pravila koja ce garantovati politicku, upravnu i finansijsku nezavisnost lokalnim vlastima. To je, na evropskom nivou iskazivanje politicke volje, da se da vaznost na svim nivoima teritorijalne uprave, odbrani principa Savjeta Evrope ciji je zadatak da cuva evropsku demokratsku svijest i brani ljudska prava u najsirem smislu. Zaista, izrazeno je uvjerenje da se stepen samouprave koji uzivaju lokalne vlasti moze smatrati pokazateljem prave demokratije.
 
Povelja ima 3 dijela. Prvi dio sadrzi substancione odredbe koje utvrdjuju principe lokalne samouprave. Tu se navodi potreba za ustavnim i zakonskim osnovama za lokalnom samoupravom, definise koncept i uspostavljaju principi o prirodi i obimu moci lokalnih vlasti. Dalji clanovi se bave zastitom granica lokalnih vlasti, osiguranjem njihove autonomije vezano za administrativne strukture Dva velika clana imaju za cilj da ogranice upravni nadzor nad radom lokalnih vlasti i da istima osiguraju da oni imaju adekvatne finansijske izvore na raspolaganju koji ne bi narusavali njihovu osnovnu autonomiju.
 
Dio II sadrzi razne odredbe koje se odnose na obim obaveza u koje strane ulaze. U skladu sa namjerom da se odzi balans izmedu ocuvanja osnovnih principa i fleksibilnosti koja je neophodna kada se uzme u obzir pravna i institucionalna karakteristicnost raznih drzava clanica, stranama je dopusteno da "iskljuce izvjesne odredbe Povelje iz onih za koje smatraju da su obavezujuce. To predstavlja kompromis izmedju, s jedne strane, priznavanja cinjenica da lokalna samouprava utice na strukturu i organizaciju same drzave koja je osnovna briga vlada i, s druge strane, ocuvanja minimuma osnovnih principa koje demokratski sistem lokalne sarnouprave mora da postuje. Tim vise, sto strane mogu da postepeno dodaju obavezujuee odredbe, kada se uklone relevantne prepreke. 

Potencijalno, principi lokalne sarnouprave navedeni u Povelji odnose se na sve nivoe i kategorije lokalnih vlasti u svakoj drzavi clanici i, mutatis mutandis, na teritorijaine vlasti na regionalnom nivou. Medjutim, dopusteno je u specijalnim slucajevima, da strane iskluce izvjesne kategorije vlasti iz djelokruga Povelje. 

Povelja ne daje institucionaliziran sistem kontrole njene primjene, osim zahtjeva da strane podnose sve relevantne informacije koje se odnose na zakonske ili druge mjere koje su poduzete u cilju usaglasavanja sa Poveljom. Razmatrala se mogucnost uspostavljanja sistema medjunarodnog nadzora, analogno onome za Evropsku Socijalnu Povelju. Medjutim, osjecala se mogucnost napustanja takvog kompleksnog mehanizma nadzora s obzirom da ce prisutnost CLRAE u Savjetu Evrope, sa direktnim pristupom Odboru ministara, osigurati adekvatnu politicku kontrolu usaglasenosti strana potpisnica sa zahtjevima Povelje. 

Zadnji dio teksta sadrzi zavrsne odredbe koje se obicno upotrebljavaju u konvencijama izradjenim pod pokroviteljstvom Savjeta Evrope. 

Evropska Povelja o lokalnoj samoupravi je prvi multilateralni pravni instrument koji definise i cuva principe lokalne autonomije kao jednog od stubova demokratije, a funkcija Savjeta Evrope je da je stiti i razvija. Nadati se da ce to doprinijeti zastiti i prosirenju zajednickih evropskih vrijednosti. 

-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------

C.	Kornentar odredbi Povelje 

Preambula

U prearnbuli su izrazene osnovne premise Povelje. One su ukratko slijedece: 

- vitalni doprinos lokalne sarnouprave demokratiji, efikasna uprava i decentralizacija moci;
 
-	vaznost uloge lokalnih vlasti u izgradnji Evrope;
 
- potreba za demokratskim konstituisanjem lokalnih vlasti koje ce uzivati siroko 
obuhvatnu autonomiju.
 
Clan 1.

Clan 1. izrazava opstu obavezu strana za pracenjem principa lokalne samouprave navedenih u Dijelu 1. Povelje (C1anovi 2.-11.) u okviru djelokruga odredenog clanom 12. 

Clan 2.

Ovaj c1an navodi da princip lokalne samouprave treba da bude utvrdjen pisanim zakonom. 
S obzirom na vaznost principa, pozeljno je da se to postigne ukljucivanjem u osnovni tekst organizacije drzave, tj. Ustav. Medjutim, priznaje se da, u onim zemljama u kojima procedure za donosenje amandmana na Ustav zahtijeva odlucivanje cijelog stanovnistva na referendumu, moze biti vrlo tesko da se princip lokalne samouprave ugradi u Ustav. Priznaje se takodjer da zemlje koje nemaju pisani Ustav, nego Ustav koji se nalazi naznacen u raznim dokumentima i izvorima, mogu imati specificne teskoce ili cak biti u nemogucnosti da ugrade takvo opredjeljenje.
 
Mora se uzeti u obzir cinjenica da u federalnim zemljama, lokalna uprava moze da bude prije regulisana od strane drzava u federaciji nego od strane centralne federalne vlade. Za federalne drzave ova Povelja ni na koji nacin ne utice na podjelu moci i nadleznosti izmedju federalne drzave i drzava u federaciji. 

Clan 3.

Ovaj clan sadrzi osnovne karakteristike lokalne samouprave i navodi kako ih treba shvatati kao ciljeve Povelje. 

Paragraf 1. 

Pojam "osposobljenosti" izrazava ideju da zakonska prava kojim se regulisu i rukovode izvjesni javni poslovi moraju da budu praceni sredstvima za njihovo efikasno sprovodenje. Ubacivanje recenice “u granicarna zakona" priznaje cinjenicu da to pravo i osposobljenost moraju biti blize odredeni zakonom. 

"Na osnovu vlastite odgovornosti" naglasava da lokalne vlasti ne smiju biti ogranicene tako da postupaju kao slijedbenici visih vlasti. 

Nije moguce precizno definisati za koje poslove su lokalne vlasti nadlezne da ih regulisu i njima rukovode. lzrazi kao sto su "lokalni poslovi" i "vlastiti poslovi" odbaceni su kao suvise nejasni i teski za provodjenje. Tradicije drzava clanica u pogledu poslova koji se smatraju da pripadaju lokalnim vlastima jako se razlikuju. U stvarnosti vecina poslova imaju i lokalne i nacionalne implikacije i nadleznosti za njih mogu oscilirati od zemlje do zemlje, te mogu biti podjeljeni izmedju razlicitih nivoa vlasti. Ogranicenje lokalnih vlasti na stvari koje nemaju siru implikaciju mogu da dovedu do toga da ih se svede na marginalnu ulogu. S druge strane, prihvaceno je da ce zemlje zeljeti da ostave u rezevi izvjesne funkcije za centralnu vlast kao sto su narodna odbrana. Namjera Povelje je da lokalne vlasti treba da imaju siroko polje nadleznosti za koje postoji mogucnost za provodjenje na lokalnom nivou. Definicija tih nadleznosti je predmet clana 4. 

Paragraf 2. 

Demokratsko konstituisane vlasti moraju da provode samoupravna prava. Ovaj princip je u skladu sa vaznoscu koju Savjet Evrope pridaje demokratskim formama vlasti.
 
Ovo pravo, normalno, povlaci ucesce predstavnicke skupstine koja ima, ili ne, izvrsne organe koji su joj odgovorni, ali je otvorena i mogucnost direktne demokratije gdje se ona predvidja statutom.
 
Clan 4.

Kao sto je objasnjeno u komentarima clana 3., nije moguce, niti treba pokusavati nabrojati do kraja prava i duznosti koje treba da pripadnu lokalnoj vlasti u citavoj Evropi. Ovaj clan navodi opste principe na kojima treba da se zasniva djelokrug i priroda lokalne vlasti. 

Paragraf 1. 

S obzirom da je priroda odgovomosti lokalne vlasti osnova stvarne samouprave, u interesu je jasnoce i pravne sigurnosti da se ne daju osnovne kompetencije na ad hoc bazi, nego one treba da budu pravno utemeljene. Normalno, odgovornosti treba da proizilaze iz Ustava ili Statuta. Medutim, koristenje rijeci "statut" u ovom paragrafu, u nekim zemljama kada parlament daje specificna ovlastenja posebno o detaljima ili primjeni direktiva Evropske zajednice, zbog efikasnosti moze biti pozeljno ako parlament zadrzi nadzor nad delegiranom vlascu. Nadalje, izuzetak koji se primjenjuje na slucaj drzava c1anica Evropske zajednice, Pravila Zajednice, (koja su clanom 189 Rimskog ugovora direktno primjenjiva) moze navesti primjenu specificnih mjera na datom nivou uprave. 

Paragraf 2. 

Kao dodatak zakonskim ingerencijama na pojedinim nivoima vlasti, mogu se pojaviti druge potrebe iii mogucnosti za djelovanje javnih tijela. Tamo gdje ta polja djelovanja nisu lokalno iskljucena iz njihove nadleznosti, u vecini drzava clanica, vazno je za koncept lokalnih vlasti kao politickih entiteta da u cilju opsteg blagostanja stanovnika imaju inicijativu u toj stvari. Opsta pravila pod kojim mogu da rade u takvim slucajevima mogu se zakonski regulisati. U nekim drzavarna clanicama, medjutim, lokalne vlasti moraju biti statutarno navedene za svoje akcije. Siroko diskreciono pravo iznad specificnih nadleznosti moze se dati lokalnim vlastima u zakonskom sistemu koji postoji u onoj mjeri kako to podrazumijeva c1an 4., paragraf 2. 

Paragraf 3. 

Ovaj paragraf daje opste principe po kojima vrsenje javnih nadleznosti treba da bude decentralizovano. Ovaj princip navoden je u mnogim prilikama u kontekstu Savjeta Evrope, a posebno u zakljuccima Lisabonske Konferencije ministara zaduzenih za lokalnu upravu iz 1977. godine. To implicira da, ako je obim ili priroda zadatka takva da zahijeva vecu teritoriju ili da premasuje efikasnost i ekonomicnost, on treba da bude uglavnom, sto je moguce vise, povjeren lokalnoj upravi.
 
Ova klauzula ne implicira, medjutim, sistematsko decentralizovanje funkcija na lokalne vlasti koje zbog svoje prirode i velicine mogu samo da izvrsavaju organicene zadatke. 

Paragraf 4. 

Ovaj paragraf je u vezi sa problemom preklapanja odgovomosti. Zbog jasnoce i zbog toga da bi se izbjegla svaka tendencija slabljenja odgovomosti, vlast treba normalno da bude puna i iskljuciva. Medjutim, trazi se dodatna aktivnost raznih nivoa vlasti u izvjesnim podrucjima i vazno je da se u tim slucajevima intervencija centralnih ili regionalnih vlasti vrsi u skladu sa zakonskim odredbama. 

Paragraf 5. 

Upravna struktura lokalnih vlasti i njihovo poznavanje lokalnih uslova cini ih odgovarajucim organima za provodjenje izvjesnih funkcija, mada krajnja odgovomost za to pada na visi nivo vlasti. Vazno je, medjutim, da se pribjegavanje takvom djelovanju ne kosi sa domenima nezavisnosti vlasti lokalnog nivoa, sto bi se kasnije trebalo uzeti u obzir kod lokalnih uslova, pri vrsenju delegatske vlasti. Poznato je da kod izvjesnih funkcija, sama potreba za jedninstvenim propisima ne ostavlja veliki prostor lokalnoj vlasti, na primjer: izdavanje licnih dokumenata. 

Paragraf 6.
 
Paragrafi 1-5 odnose se na stvari koje su u djelokrugu lokalnih vlasti, paragraf 6. se odnosi i na stvari iz djelokruga tih vlasti kao i na stvari koje su van njihovog djelokruga, ali koje ih posebno tangiraju. Ovaj tekst osigurava da nacin i vrijeme konsultacija treba da budu takvi da lokalne vlasti imaju stvamu mogucnost uticaja, mada zbog okolnosti u urgentnim slucajevima konsultacija moze biti preskocena. Takva konsultacija treba da bude direktna sa odnosnom vlasti ili vlastima ili indirektna posredstvom efikasnog udruzivanja.
 
Clan 5.

Prijediozi za izmjene granica lokalne vlasti (a udruzivanje sa drugim vlastima su brojniji slucajevi) su ocito od fundamentalnog znacaja za lokalne vlasti i gradjane kojima to sluzi. U vecini zemalja smatra se nerealnim ocekivanje da ce lokalne zajednice imati veto za takve promjene kada je prethodna konsultacija bila od sustinskog znacaja bilo da je direktna ili posredna. Za takvu konsultaciju Referendum bi bio odgovarajuci postupak, ali zato u mnogim zemljama nema statutarne osnove. Tamo gdje se ne moze pribjeci statutarnim odredbarna, mogu se provesti i druge forme konsultacije. 

Clan 6.

Paragraf 1. 

Tekst ovog paragrafa ne odnosi se na opstu organizaciju lokalne vlasti i njeno vijece, nego vise na nacin organizovanja administrativnih sluzbi. Kada centralni ili regionalni zakoni mogu da postave neke opste principe organizacije, lokalne vlasti moraju da budu u stanju da organizuju svoje upravne strukture i prilagode ih lokalnim okolnostima i efikasnom rukovodjenju. Ograniceni specificni zahtjevi centralnih i regionalnih zakona, npr. uspostavljanje nekih odbora ili otvaranje nekih administrativnih mjesta su prihatljivi, ali to ne bi trebalo biti tako prosireno da se nametne kao cvrsta organizaciona struktura. 
 
Paragraf 2. 

Uz podrsku odgovarajucoj organizaciji uprave, za efikasnost i rad lokalnih vlasti bitno je da mogu da zaposle i nagrade zaposlene u upravi, one cije kvalifikacije odgovaraju potrebama poslova. Ovo naravno zavisi u velikom stepenu od toga koliko je lokalna vlast u stanju da ponudi dovoljno dobre uslove sluzbama. 

Clan 7.

Ovaj clan ima za cilj da osigura da izabrani predstavnici ne mogu biti onemoguceni u svom radu od neke trece strane kao i zbog cisto rnaterijalnih uslova. Tu se misli na nadoknadu troskova proizaslih iz vrsenja duznosti i kompenziranja izgubljene zarade i, u slucaju izabranih vijecnika (funkcionera) za puno radno vrijeme, platu i odgovarajucu socijalnu zastitu. U duhu toga clana, bilo bi normalno ocekivati odredbu po kojoj bi se nakon isteka funkcije reintegrisali u normalan rad oni koji su angazovani na puno radno vrijeme na funkciji. 

Paragraf 3.

Ovaj paragraf obezbjedjuje da se diskvalifikacija lokalnog izabranog funkcionera treba da vrse na objektivnim pravnim kriterijima, a ne na osnovu ad hoc odluke. To normalno znaci da se statutom odrede inkompatibilni slucajevi. Medjutim, i slucajevi koji se navode potpadaju pod obicajno pravo koje pruza adekvatne garancije.

Clan 8.

Ovaj clan se bavi nadzorom manjih nivoa uprave nad radom lokalnih vlasti. On se ne odnosi na to da sprijeci pojedince da pokrenu sudski postupak protiv lokalnih vlasti niti se odnosi na imenovanje i rad ombdusmena ili drugih tijela koja imaju istraznu ulogu. Sve ove odredbe odnose se na normalni nadzor kotnrole futurala sto je vec dugi niz godina tradicija u jednom broju zemalja. One se dakle odnose na praksu predhodnog odobrenja za djelovanje ili potvrdjivanje djelovanja koja su vec izvrsena, te da se tako poniste odluke lokalnih vlasti. 

Paragraf 1. 

Ovaj paragraf predvidja obavezu postojanja adekvatne zakonske osnove za nadzor kojom se preovladava ad hoc nadzorna procedura.

Paragraf 2. 

Upravni nadzor treba da provjeri pitanje zakonitosti rada lokalnih vlasti, a ne njihovu ekspeditivnost. Poseban, ali ne i jedini izuzetak je, u slucaju posebnih poslova kada visi nivoi vlasti koje su delegirale posao mogu da vrse nadzor radi osiguranja ekspeditivnosti u obavljanju ovih poslova. To ne mora da sprijeci lokalnu vlast od vrsenja izvjesnih prilagodjavanja kako je to navedeno u clanu 4. paragraf 5. 

Paragraf 3. 

Tekst je inspirisan principom "proporcionalnosti" kojim je kontrolna vlast u vrsenju svojih prerogativa obavezna da upotrijebi metod koji ne zaobilazi (izigrava) lokainu autonomiju, a najmanje ukoliko je istovremeno postignut zeljeni rezultat. Posto je pristup pravnom lijeku pratio ucestalo vrseenje nadzora i kontrole obradjenih u clanu 11., precizne odredbe o uslovima i nacinu intervencije u specificnim (uslovima) institucijama nisu bitne. 

Clan 9.

Zakonsko ovlastenje za vrsenje nekih funkcija je besmisleno ukoliko lokalne vlasti nemaju finansijska sredstva za njihovo izvrsenje. 

Paragraf 1. 

Ovaj paragraf osigurava da lokalna vlast ima slobodu odredjivanja prioriteta trosenja. 

Paragraf 2.
 
Princip je da treba da postoji adekvatan odnos izmedu finansijskih sredstava koja stoje na raspolaganju lokalnim vlastima i zadataka koje one izvrsavaju. Ovaj odnos je vazan posebno za funkcije koje su im namjenjene. 

Paragraf 3. 

Osnovna duznost lokalnih predstavnika (vijecnika) je da izvrge politicki izbor prilikom procjene koristi za sluzbu sa lokalnim taksama i korisnicima. Prihvaceno je da se centralnim ili regionalnim statutima mogu postaviti granice lokalnim vlastima vezano za poreze, medjutim one ne smiju sprijecavati efektivno funkcionisanje procesa lokalne odgovornosti. 

Paragraj 4.
 
Neke takse ili izvori finansiranja lokalnih vlasti su po prirodi ili iz prakticnih razloga relativno neodgovarajuci zbog inflacije ili drugih ekonomskih faktora. Pretjerano oslanjanje na takve takse ili izvore moze dovesti lokalne vlasti u poteskoce posto razvoj ekonomskih faktora direktno utice na cijene davanja usluga. Poznato je, medjutim da cak i u slucajevima relativno dinamicnih izvora prihoda nema automatske veze izmedu cijene i kretanja. 

Paragraf 6. 

Odredbe ovog paragrafa po kojima se redistribuirani izvori dodjeljuju prema zakonski utvrdenim kriterijima, ce se primjenjivati ukoliko se lokalne vlasti konsultuju u pripremi relevantnog zakona. 

Paragraf 7. 

Obzirom na slobodu akcije lokalnih vlasti pozeljni su fondovi ili cak sektorski fondovi koji ce osigurati izradu specificnih projekata. Bilo bi nerealno ocekivati da se namjenska sredstva za specificne projekte, narocito za velike kompleksne investicije, zamijene opstim fondom, ali pretjerano pribjegavanje takvim namjenskim sredstvima ce jako ograniciti slobodu lokalnih vlasti da imaju povecano diskreciono pravo u pogledu. prioriteta. Medutim, cjelokupni izvori ciji dio predstavljaju i namjenska sredstva razlikuju se od zemlje do zemlje i veci udio namjenskih sredstava ili fond moze se smatrati razumnim samo kada su namjenska sredstva (fondovi) ukupno relativno beznacajan dio cjelokupnog prihoda.
 
Drugi stav clana 9., paragraf 7. ima za cilj da osigura da fondovi specijalne namjene ne ugrozavaju diskreciono pravo lokalnih vlasti unutar njenih ovlastenja. 

Paragraf 8. 

Vazno je da lokalne vlasti imaju pristup kreditima za kapitalne investicije. Moguci izvor takvog financiranja ce neizbjezno zavisiti od structure trzista kapitala svake zemlje; procedure i uslovi za dobivanje takvih sredstava mogu se regulisati zakonom. 

Clan 10.

Paragraf  l. 

Ovaj paragraf pokriva saradnju izmedju lokalnih vlasti na finansijskoj bazi radi postizanja vece efikasnosti kroz rad na zajednickim projektima ili izvrsenjem zadataka koji prevazilaze kapacitete jedne vlasti. Takva saradnja moze imati formu konzorcija ili federacije lokalnih vlasti, mada se moze stvoriti zakonski okvir za formiranje takvih tijela. 

Paragraf  2. 

Ovaj paragraf se odnosi na udruzivanja koja imaju za cilj vise opse nego funkcionalno razmatranje clana 1. koji tezi da predstavlja sve lokalne vlasti posebne vrste ili vrste na regionalnoj ili drzavnoj osnovi. Pravo da pripada udruzenjima ove vrste ne podrazumijeva da centralna vlast priznaje neko pojedinacno udruzenje kao validnog sagovornika. 

U instrumentima Savjeta Evrope ovog tipa, normalno je da pravo lokalnih vlasti da se udruzuju na nacionalnom nivou bude praceno paralelnim pravom da pripadaju i medjunarodnim udruzenjima od kojih su neka aktivna u promoviranju evropskog jedinstva, a u skladu sa ciljevima navedenim u Statutu Savjeta Evrope. 

lpak, clan 10.2. ostavlja drzavama izbor sredstava zakonskih ili drugih, dokle god taj princip ima efekta. 

Paragraf 3. 

Direktna saradnja sa lokalnim vlastima drugih zemalja treba da bude dozvoljena, mada nacin takve saradnje mora da postuje zakonska pravila koja vladaju u svakoj zemlji i da se obavljaju u okviru nadleznosti doticnih lokalnih vlasti. 

Odredbe Evropske Osnovne Konvencije o prekogranicnoj saradnji izmedu teritorijalnih zajednica ili vlasti (21. maj 1980, ETS br. 106) su u tom smislu relevantne, mada neke forme saradnje ne treba da budu svedene na granicna podrucja.

Clan 11.

Lokalne vlasti imaju pravo na slijedeca pravna sredstva: 

a.)	vlastiti sud 

b.) odgovarajuce nezavisno statutarno tijelo koje ima snagu da upravlja i daje savjete o tome 
da li je neka akcija, odluka ili neki drugi administrativni akt u skladu sa zakonom.
 
U jednoj zemlji primijecena je instanca po kojoj, mada administrativna odluka nema obicno pravo na zalbu, moguce je pribjegavanje vanrednom pravnom lijeku, zahtjevu za ponovno pokretanje procedure. Taj pravni lijek, koji vrijedi ukoliko je odluka bazirana na ociglednoj nekorektnoj primjeni zakona, je usaglasen sa zahtjevima ovog clana. 

Clan 12.

Formulacija principa lokalne samouprave navedena u Dijelu I. Povelje pokusava da pomiri raznolikost pravnih sistema i struktura lokalne uprave u zemljama clanicama Savjeta Evrope. Medutim, pojedinacne vlade mogu da postave ustavnu ili prakticnu zapreku za potpisivanje odredenih odredbi Povelje. 

Prema tome, ovaj clan je usvojio sistem "obaveznog nukleusa", koji j'e Prvo uspostavila Evropska socijalna Povelja, po kojemu Strane u Evropskoj Povelji o lokalnoj samoupravi moraju da potpisu najmanje 20 od 30 paragrafa iz Dijela 1. Povelje, ukljucivsi najmanje 10 iz nukleusa od 14 osnovih principa. Medjutim, posto krajnji cilj ostaje usaglasavanje sa svim odredbarna Povelje, Stranama je omoguceno da naknadno potpisu i druge stavove kada to postane moguce. 

Clan 13.

U principu, zahtjevi sadrzani u Dijelu I. Povelje odnose se na sve kategorije ili nivoe lokalnih vlasti u svakoj zemlji clanici. Oni se isto tako primjenjuju na regionalne vlasti gdje takve postoje. Medutim, specificna pravna forma ili ustavni status izvjesnih regija (posebno u drzavama sa federalnim uredjenjem) mogu biti razlog da potpisnica odluci da se na njih ne primjenjuju odredbe Povelje koje se inace primjenjuju na lokalne vlasti. Nadalje, sto vise, u jednoj ili dvije drzave clanice postoji kategorija lokalnih vlasti koja s obzirom na mali obim ima samo male ili konsultativne funkcije. Kada se uzmu u obzir takvi vanredni slucajevi, clan 13 omogucava Stranama da iskljuce neke kategorije lokalne vlasti iz djelokruga Povelje.
 
Clan 14.

Ovaj c1an ima namjeru da olaksa nadzor nad primjenom Povelje u pojedinim zemljama - Stranama, stvarajuci obavezu redovnog informisanja o tome Generalnog Sekretara Savjeta Evrope. Posto ne postoji posebno tijelo za nadzor provedbe Povelje, neobicno je vazno da Generalni Sekretar bude informisan o bilo kakvim izmjenama zakona ili drugim mjerarna od znacaja za lokalnu autonomiju u skladu sa Poveljom.
 
Clanovi 15. do 18.

Zavrsne recenice sadrzane u clanovima 15. do 18. su model zavrsnih odredbi Konvencija i sporazuma Savjeta Evrope.